Това са '70-те s01 e04 Битка на сексисти
Чакам. - Забрави.
Кажи го и ще се махне. - Хубаво.
Права си, Фонз може да набие Брус Лий.
Благодаря. Майкъл обади ми се в 8:00.
Тогава дават "Чико и мъжът". - Знам.
Обичам да ми го разказваш. Направи се на Чико.
Не мисля, че ще искат...
Е, че как? - Задължително.
Хубаво.
Добре изглеждаш!
Страхотно!
Келсо, защо не си хванеш гадже, което не е досадно?
Коя например?
Барбара Вансън? - Досадна е колкото Джаки.
Но пък има огромни цици. - Е, и?
Това досадно ли ти е?
Пам Мейси! Тя има огромни бомби.
Да, но не са по-големи от на Барбара. - Напротив. - Сякаш да сравняваме...
екзод и второзаконието, от които сме си взели важни поуки.
Здрасти, тате.
Сушилнята е развалена. Мамка му, забравих клещите.
Виждал ли си Пам по потник?
Сякаш гледаш Гранд Цицон. По потниче.
Въпросът е дали циците на Пам са по-големи от тези на Барбара.
Тези на Барбара са по-големи от...
Стените на Йерихон, които са били срутени.
Здрасти, г-жо Форман. - Ерик, баща ти беше ли тук?
Да, оправя сушилнята. - Боже.
Откакто му намалиха работното време, все оправя разни неща.
Които нямат нужда от оправяне. Неща които обичам и ползвам.
Отивам да скрия тенджерата под налягане.
Явно баща ти превърта.
Щом сега е така, напълно ще откачи, когато закрият фабриката.
Ще е просто един жалък тип... Гърди с размера на дини!
Казал Моисей на египтяните.
Келсо, прибирай се.
Топката е във Форман. Тълпата е на крака.
Всички възпяват: "Форман, Форман!"
Аз играя с победителя. - Трябва да си ходя.
Трябва да се обадя на Джаки. - Добре изглеждаш!
Млъквайте!
Пинциати е с топката, Форман я пази зорко.
Тя се опитва да се измъкне, но не може.
Пинциати отбеляза! Адът замръзна!
Маймуна пише поезия! - Едно на нула. Играй, не приказвай.
Пинциати води с пет точки.
Залъгва на ляво, залъгва на дясно. Залъгва, че залъгва на ляво...
Дона, какво правиш? - Печеля време. - Не играем за време.
Слабак!
Пак бия. Леле, разбих те. Избърсах игрището с теб.
Прибирам се, но ще оставя светнато, не искам да злорадстваш на тъмно.
Ерик, не си ли искаш топките? - Това вече беше ненужно.
А, да. Мерси.
Масата клати ли се?
Не мисля. - Определено се клати.
Всичко се клати, ако го друсаш силно. - Помогни ми, Ерик.
Скъпи, храним се. - Закрепи я с пакетчета захар.
Пакетчета захар? Това е проблемът на страната.
Няма работливи хора. Все търсят решения тип "пакетчета захар".
Не и аз! Отивам за триона.
Мамо, татко полудя ли?
Опасявам се, че да, миличък.
Дона те е била на баскетбол?
Това вярно ли, Ерик? - Да. Какво толкова?
Нищо особено. Освен, ако Дона не е... момиче.
Особено момиче, което обичаш.
В моя страна, ако една жена те победи, значи те желае.
Наистина ли? - Да, но това е Америка, женчо.
Женчо, женчо, женчо.
Келсо, спри се!
Женчо, женчо, женчо.
Ами Келсо? Джаки го върти на малкия си пръст.
Изпълнителен е като кученце.
Глупости! Откъде ти хрумват подобни неща?
Шегуваш ли се? "Майкъл, обади ми се в 8:00."
"Майкъл, направи се на Чико."
"Майкъл, намажи ми бедрата с масло, докато аз те бия."
Моля, някой каже нещо сега.
Мисля, че успях. - Страхотно, Ред.
Стабилна като скала! - Да! Благодаря ти.
Защо не погледаш телевизия, докато приготвя обяда?
Кити, пусни пъпеша.
Отдавна не си ходил за риба... - Кити, казах нещо.
Връщам се на работа.
Мидж, масата се клати, сложи пакетчета захар под краката й.
Ало? - Боже мой!
Дона, за теб е. - Ало?
Била си Ерик на баскетбол? Как стана? - Е, и? Какво толкова?
Ерик няма да ти стане гадже, ако го биеш на разни неща.
Като в "Уестсайдска история".
Ако Мария беше победила Тони, нямаше да се влюбят.
Да, а Тони нямаше да го убият в бой с ножове.
Нито пък Ерик, ако не внимаваш. - Споко, все някой ще намушка Ерик.
Скъпа, досадната ти приятелка е права.
Какво? - Нещата се променят.
С Ерик цял живот играем игри. Понякога бие той, понякога - аз.
Имам предвид, че правилата се менят.
Жените се правят на слаби и крехки, за да се чувстват мъжете велики.
Това е откачено.
Ако жените не отстояват мнение, мъжете винаги ще контролират света.
Скъпа, мъжете не контролират света.
До скоро.
Би ли отворил този буркан? - Да, мила.
Такъв късмет имам, че разполагам с такова силно гризли.
Първо на първо: гадост!
И второ - нещата вече не стоят така.
Всички сме равни. - Браво, отстоявай принципите си.
След 40 години ще разказваш на котките си как си била на баскетбол.
Тя вика: "Леле, гадост!"
А аз: "Ти си същата." А тя вика: "Не съм."
Още ли говориш? Хайде!
Не мога. - Филмът почва след 5 минути. Хайде!
Не мога! - Женчо.
Джаки, изчакай.
Ще й кажа, че е станало нещо и трябва да затварям.
Ще се хване, нали? - Да, почти.
Джаки?
Не бъди такъв женчо. - Да.
Тя ти затвори. Ще й се обадиш по-късно.
Да, тя ми затвори. Да вървим.
Играе ли ти се въздушен хокей? - С теб?
С удоволствие, но съм уморен,
боли ме китката, а и май се разболявам.
Все тая, и без това съм слаба.
Нищо няма да ми стане от една игра. Ти си посрещаш първа.
Абсурд да я спреш! Не знам даже дали успя да я видиш!
Тази я видях.
Победа.
Това е...
Супер.
Добре ли си? - Да.
Бинго.
Мамка му. - Стига.
Ще махнем столовете и ще седим на земята, ще се храним като японците.
Ще направя нови крака. В гаража съм.
Не бързай. Повикай ме ако ти трябва нещо.
Струва ли ми се, или хладилникът работи много шумно.
Кой хладилник? Ред, причува ти се.
Добър изстрел. - Мерси.
Искаш ли да играем? - Не знам.
Е, добре, защо не? До 21. Аз почвам първи.
Да не си се упражнявал? - Ами...
Малко.
Леле, невероятен изстрел. - Дона, какво правиш?
Аз... губя от теб, силно гризли такова.
Дона, умишлено губиш играта.
Моля? - Дона!
Не исках да ти е гадно, че те бие момиче.
Мерси, съжалението е много по-приятно.
Не вярвам, че ти пука за това. Бих те на няколко тъпи игри.
На няколко? Точно на две.
Не ми пука. За това моля напусни имота ми.
Щом не ти пука.
През цялото време ли беше тук? - Излязох за инструментите на баща ти.
Оправя ми хладилника.
Та, вие с Дона минавате през тежък период, а?
Не, участваме в пиеса за двама души, които се мразят.
Добре, хитрец такъв... когато пораснеш ще осъзнаеш,
че е глупаво да се ядосваш, че си изгубил от гаджето си.
Знаеш ли какво? Не ми се говори. - На ме пък изобщо.
Но ще ти кажа нещо.
С баща ти сме играли много игри, но не брояхме резултата и ни бе забавно.
За какво дойдох тук?
Баща ти ми оправя хладилника.
Ред, забрави за хладилника. Има проблем с вратата на гаража.
Майкъл.
Трябва да поговорим.
Тук съм.
Боже. Какво ще правя?
Ето едно радикално предложение - бъди мъж.
Прав си, Хайд. Това беше.
Тя ще го смачка, нали?
Като духа на майските ти прадеди.
Прадедите ми не са Маи. - Не ми пука.
Е, Майкъл. - Е, Джаки.
Извинявай, че те принудих да ми затвориш. Няма да се повтори.
Няма нищо. Очевидно се водиш по чужд акъл.
Да. - Жадна съм. Вземи ми газирано.
Казах ти да бъдеш мъж, а не женчо.
Срам ме е, че те познава.
Който има гадже да вдигне ръка. Някой друг?
Хайд? Фез?
Какво правиш? - Мятам кошове, чакам извинение.
Като го измислиш, ще го чуя с радост.
Виж, и двамата се държахме тъпо. Съжалявам.
Аз също.
Повече не трябва да играем баскетбол. Или каквито и да е игри.
Да, може би. Краят на една ера.
Помниш ли как като бяхме на осем те победих на борба? Беше забавно.
Дона, тогава ми седна на гърдите и ме накара да ям пръст.
Майната му, ще играем ли? - Да.
Няма да ме караш пак да ям пръст, нали?
Ще видим.
Форман е с топката. Преодолява Пинциати!
Пинциати му скача на гърба!
Какво искаш? - Дай топката!
От това ли искаш, а?
Искам фал! - Сега ще издребняваме ли?
Какво правиш? - Отивам за пръст.
Трябва да взема пръст. - Няма да стане.
Какво? - Нищо. - Дона!
Трябва да си ходиш. - Това е баща ми. До скоро.
Чакай, кой победи? - Не броях.
Супер. И аз.
Това беше доста жалко, Ерик. - Какво?
Ще те науча да играеш баскетбол.
Имаме четири часа за тренировки, преди да трябва да си лягаш.
Нали мама имаше нужда от помощта ти?
Не те чувам, Ерик.
100 пъти до лицева опора и изправяне.
Дори не знаем кой победи. - Тя би. Почвай.
Едно... Две...
Три... Четири...
Деветдесет и осем... Деветдесет и девет...
Сто.
Хайде да играем.
И Барбара Стрейзън стана голяма звезда.
Но на Крис Кристофърсън му писна, пропи се и катастрофира.
Не е ли романтично? - Кажи: "Да, така е."
Да, така е. - Обичам романтичните филми, а ти?
"Да, и аз." - Да, и аз.
Знаеш ли кое би било хубава сцена в романтичен филм?
Как се къпахме голи в онзи басейн.
Помниш ли? - "Не, опиши ми го подробно."
''Не, опиши ми го подробно.'' - Майкъл, много си лош!
Добре. Водата беше много студена,
за това когато се гмурнах... сещаш се. - Не, не се сещам.
Майкъл!
Тате, относно масата. - Какво?
Страхотна е, Ред!
Трябва малко да скъся краката. - Недей, ще я развалиш.
За Бога, знам как да ги скъся. - На мен ли го казваш?
Какво каза? - Нищо, сър.
Превод: KALBI kalburov@gmail.com